Slovenská obchodná inšpekcia
Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave
Prievozská 32, pošt. prieč. 29, 827 99  Bratislava

Číslo : SK/0094/99/2014                                                         Dňa : 24.02.2014

     Podľa ustanovenia § 58 ods. 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (správny poriadok), Slovenská obchodná inšpekcia Ústredný inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave, vo veci odvolania účastníka konania – mBank SPÓLKA AKCYJNA (od 01.01.2014, predtým BRE BANK SPÓLKA AKCYJNA), Senatorska 18, 00-950 Warszawa, Poľská republika, zapísaná v Národnom súdnom registri vedenom Okresným súdom v meste Varšava, 12. obchodné oddelenie, pod číslom KRS 0000025237, kontrola vykonaná dňa 20.03.2013 a dňa 18.06.2013 v prevádzke -
v organizačnej zložke - BRE Bank S.A. pobočka zahraničnej banky mBank v Slovenskej republike, Pribinova 10, Bratislava, proti rozhodnutiu Inšpektorátu Slovenskej obchodnej inšpekcie so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj, č. P/0331/01/2013, zo dňa 20.12.2013, ktorým bola podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov uložená peňažná pokuta vo výške 1500 EUR, slovom: tisícpäťsto eur, pre porušenie § 5 ods. 1; § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 8 ods. 4 vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, podľa § 59 ods. 2 správneho poriadku takto

r o z h o d o l :

napadnuté rozhodnutie m e n í tak, že:

účastníkovi konania:	mBank SPÓLKA AKCYJNA, Senatorska 18, 00-950 Warszawa, Poľská republika, zapísaná v Národnom súdnom registri vedenom Okresným súdom v meste Varšava, 12. obchodné oddelenie, pod číslom KRS 0000025237

kontrola vykonaná dňa 20.03.2013 a dňa 18.06.2013 v prevádzke - v organizačnej zložke - BRE Bank S.A. pobočka zahraničnej banky mBank v Slovenskej republike, Pribinova 10, Bratislava

pre porušenie zákazu klamania spotrebiteľa
•	uvádzaním nepravdivých údajov o nákupných podmienkach
•	účastník konania ako veriteľ uviedol v 3 predložených predzmluvných formulároch, poskytujúcich informácie o spotrebiteľskom úvere (formulár pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere), priložených k uzatvoreným zmluvám o poskytnutí úveru nesprávne údaje o priemernej hodnote RPMN na príslušný spotrebiteľský úver za príslušný kalendárny štvrťrok zverejnenej podľa § 21 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, platnej ku dňu podpisu zmluvy, nakoľko: 
- k Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 05.03.2013  s výškou úveru 3.250,00 € s dobou splácania 60 mesiacov - vo formulári uvedená hodnota 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN (ročnej percentuálnej miery nákladov) vo výške 19,53 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru od 1 500,00 € do 6 500,00 €; 
- k Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 20.03.2013 s výškou úveru 12.000,00 € s dobou splácania 60 mesiacov - vo formulári uvedená hodnota 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 12,98 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru viac ako 6 500,00 €; 
- k Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 24.02.2013 s výškou úveru 350,00 € s dobou splácania 12 mesiacov - vo formulári uvedená hodnota 45,23 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 36,73 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru do 1 500,00 €;
•	účastník konania ako veriteľ v troch predložených úverových zmluvách (Zmluva o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 05.3.2013, Zmluva o poskytnutí úveru mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 20.3.2013 a Zmluva o poskytnutí úveru mPÔŽIČKA“ plus č....  zo dňa 24.2.2013) uviedol nepsprávne údaje o výške priemernej RPMN na príslušný spotrebiteľský úver za príslušný kalendárny štvrťrok zverejnenej podľa § 21 ods. 2 zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov platnej ku dňu podpisu zmluvy, nakoľko: 
- v Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 05.3.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 19,53 %, 
- v Zmluve o poskytnutí úveru mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 20.3.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 12,98 %, 
- v Zmluve o poskytnutí úveru mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 24.2.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 45,23 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 36,73 %; 
čím bol porušený § 5 ods. 1 vyššie citovaného zákona o ochrane spotrebiteľa

pre porušenie zákazu nekalých obchodných praktík 
•	formou klamlivého opomenutia 
-	účastník konania v pozícii veriteľa uzatvoril so spotrebiteľmi zmluvy o úvere – Zmluvu o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 05.3.2013 s výškou úveru 3.250,00 € s dobou splácania 60 mesiacov; Zmluvu o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 20.03.2013 s výškou úveru 12.000,00 € s dobou splácania 60 mesiacov a Zmluvu o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 24.02.2013 s výškou úveru 380,00 € s dobou splácania 12 mesiacov, v ktorých náležitosti podľa § 9 ods. 2 písm. o) a t) zákona č. 129/2010 Z.z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, v znení neskorších predpisov – úrokovú sadzbu, ktorá sa použije v prípade omeškania spotrebiteľa s platením splátok a právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti, postup pri takom splatení spotrebiteľského úveru a spôsob určenia výšky poplatku za splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti podľa § 16 - ktoré musí obsahovať zmluva o spotrebiteľskom úvere, boli uvedené tak, že v prvom prípade sa vo vyššie uvedených zmluvách nachádzal  len odkaz na Úrokový lístok účastníka konania zverejnený na internetovej stránke účastníka konania a v druhom prípade bolo predčasné splatenie úveru upravené v bode 2.3. Obchodných podmienok poskytovania úveru mPÔŽIČKA plus, čím účastník konania poskytol nevhodným spôsobom podstatné informácie vo vzťahu k rizikám, ktorým môže byť spotrebiteľ vystavený a k právu spotrebiteľa, pričom v dôsledku tohto konania môže priemerný spotrebiteľ prijať rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal, resp. si spotrebiteľ nemusí uplatniť práva zo záväzkového vzťahu, teda právo predčasne splatiť spotrebiteľský úver, 
čím bol porušený § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 4 a § 8 ods. 4 vyššie citovaného zákona o ochrane spotrebiteľa  
ukladá

podľa § 24 ods. 1 vyššie cit. zákona o ochrane spotrebiteľa, peňažnú pokutu vo výške 1100,- EUR, slovom: jeden tisícsto eur. Uloženú pokutu je účastník konania povinný uhradiť do 15 dní odo dňa doručenia tohto rozhodnutia priloženou poštovou poukážkou alebo príkazom na úhradu na účet: Štátna pokladnica, č. ú.: SK57 8180 0000 0070 0006 5068, numerický kód-8180, VS-03310113.
O d ô v o d n e n i e :

	Inšpektorát Slovenskej obchodnej inšpekcie (ďalej len „SOI“) so sídlom v Bratislave pre Bratislavský kraj rozhodnutím uložil účastníkovi konania – BRE BANK SPÓLKA AKCYJNA - peňažnú pokutu vo výške 1500 € pre porušenie povinnosti vyplývajúcej z § 5 ods. 1; § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 8 ods. 4 zákona č. 250/2007 Z.z. o ochrane spotrebiteľa a o zmene zákona Slovenskej národnej rady  č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o ochrane spotrebiteľa“). Inšpektormi SOI bolo pri kontrole vykonanej dňa 20.03.2013 a dňa 18.06.2013 v sídle organizačnej zložky - BRE Bank S.A. pobočka zahraničnej banky mBank v Slovenskej republike, Pribinova 10, Bratislava zistené, že účastník konania porušil povinnosť zákazu klamania spotrebiteľa uvádzaním nepravdivých informácií o poskytovanej službe a nákupných podmienkach; porušil zákaz nekalých obchodných praktík formou klamlivého opomenutia. 
     Proti rozhodnutiu o uložení pokuty podal účastník konania odvolanie. 
Odvolací orgán podľa § 59 ods. 1 Správneho poriadku preskúma napadnuté rozhodnutie v celom rozsahu; ak je to nevyhnutné, doterajšie konanie doplní, prípadne zistené vady odstráni. Podľa ods. 2 citovaného ustanovenia ak sú preto dôvody, odvolací orgán rozhodnutie zmení alebo zruší, inak odvolanie zamietne a rozhodnutie potvrdí.
Odvolací orgán preskúmal napadnuté rozhodnutie č. P/033/01/2013 zo dňa 20.12.2013 ako aj konanie, ktoré mu predchádzalo, pričom zistil dôvod na jeho zmenu. V napadnutom rozhodnutí správny orgán skonštatoval, že účastník konania porušil povinnosť podľa § 5 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa aj tým, že v predložených zmluvách o spotrebiteľskom úvere  uviedol nesprávne hodnoty RPMN - v Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 05.03.2013 (ďalej len „Zmluva zo dňa 05.03.2013“) uvedená RPMN vo výške 16,60 %, pričom RPMN vypočítaná podľa vzorca na výpočet RPMN uvedeného v prílohe č. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch predstavovala výslednú hodnotu 15,47 %; v Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 20.03.2013 (ďalej len „Zmluva zo dňa 20.03.2013“) uvedená RPMN vo výške 14,40 %, pričom RPMN vypočítaná podľa vzorca na výpočet RPMN uvedeného v prílohe č. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch predstavovala výslednú hodnotu 13,66 %; v Zmluve o poskytnutí úveru „mPÔŽIČKA“ plus č. ...zo dňa 24.02.2013 (ďalej len „Zmluva zo dňa 24.02.2013“) uvedená RPMN vo výške 22,40 %, pričom RPMN vypočítaná podľa vzorca na výpočet RPMN uvedeného v prílohe č. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch predstavovala výslednú hodnotu 15,22 %. Tieto údaje sa nachádzali aj v príslušných formulároch pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere. V uvedených prípadoch došlo zjavne k pochybeniu vo výpočte RPMN, pričom výška RPMN vyčíslená účastníkom konania bola vyššia ako bola skutočná RPMN, avšak k poškodeniu spotrebiteľa (dlžníka) reálne nedošlo. Účastník konania bol správnym orgánom postihovaný pre porušenie § 5 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa aj v súvislosti s nepravdivými informáciami o celkovej čiastke, ktorú bude musieť spotrebiteľ zaplatiť, uvedenú vo formulári pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere k Zmluve zo dňa 05.03.2013 a Zmluve zo dňa 24.02.2013 a uvedením nepravdivých údajov o celkovej čiastke spotrebiteľského úveru, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť, uvedené v Zmluve č. zo dňa 05.03.2013. Z predložených podkladov k šetrenej veci vyplýva, že v poradí prvá splátka je splatná minimálne 28 dní po poskytnutí úveru (bod 2.2.7. Obchodných podmienok účastníka konania, za poskytnutie úveru sa považuje deň pripísania peňažných prostriedkov na účet dlžníka), čo v spojení s možnosťou spotrebiteľa zvoliť si deň anuitnej splátky zrejme spôsobilo situáciu, že vo vyššie uvedených prípadoch bola prvá splátka vyčíslená za obdobie viac ako 1 mesiaca od poskytnutia úveru, čoho následkom bolo navýšenie celkovej čiastky, ktorú bude musieť spotrebiteľ zaplatiť, v prvom prípade o 30,97 € viac a v druhom prípade o 3,27 € viac. Správnosť vyčíslenia celkovej čiastky však nebolo možné preveriť, nakoľko z podkladov k šetrenej veci nie je známe, kedy boli peňažné prostriedky pripísané na účet dlžníka (nie je známy deň poskytnutia úveru). Odvolací orgán nepovažuje postih účastníka konania v súvislosti s vyššie uvedeným konaním za opodstatnený. Odvolací orgán zároveň vo výroku rozhodnutia pri porušení § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 8 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa  zohľadňujúc skutkovú podstatu správneho deliktu podľa príslušného ust. cit. zákona doplnil znenie výroku a kvalifikáciu pri tomto porušení zákona o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán s ohľadom na vyššie uvedené zmenil výrok a odôvodnenie napadnutého rozhodnutia tak, ako je to uvedené v tomto rozhodnutí, pričom primerane znížil výšku uloženej pokuty. Odvolací orgán tiež opravil zrejmú chybu v písaní, ktorá vznikla pri písomnom vyhotovení napadnutého rozhodnutia v adrese pobočky zahraničnej banky mBank v Slovenskej republike (nesprávne „Pribinova 8“ sa nahrádza správnym „Pribinova 10“).
Preskúmaním veci v odvolacom konaní nebol zistený dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia. Povinnosťou účastníka konania bolo dodržať zákaz klamania spotrebiteľa, najmä neuvádzať nepravdivé údaje o nákupných podmienkach; dodržať zákaz používania nekalej obchodnej praktiky vo forme klamlivého opomenutia; čo účastník konania porušil. 
Dňa 20.03.2013 a dňa 18.06.2013 vykonali inšpektori SOI kontrolu v prevádzke - v organizačnej zložke - BRE Bank S.A. pobočka zahraničnej banky mBank v Slovenskej republike, Pribinova 10, Bratislava, zameranú na dodržiavanie zákona o ochrane spotrebiteľa a zákona č. 129/2010 Z. z. o spotrebiteľských úveroch a o iných úveroch a pôžičkách pre spotrebiteľov a o zmene a doplnení niektorých zákonov, v znení neskorších predpisov (ďalej len „zákon o spotrebiteľských úveroch“), ktorej výsledok je popísaný v inšpekčnom zázname z kontroly zo dňa 18.06.2013 a 20.03.2013.
Pri výkone kontroly bolo inšpektormi SOI zistené, že účastník konania v pozícii veriteľa uzatvára so spotrebiteľmi zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Účastník konania bol požiadaný o predloženie 3 spotrebiteľských zmlúv a príslušných formulárov (o poskytnutí úveru, náhodne zvolených) ktorých posúdením bolo zistené, že účastník konania ako veriteľ uviedol v 3 predložených predzmluvných formulároch, poskytujúcich informácie o spotrebiteľskom úvere (formulár pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere), priložených k uzatvoreným zmluvám o poskytnutí úveru nesprávne údaje o priemernej hodnote RPMN na príslušný spotrebiteľský úver za príslušný kalendárny štvrťrok zverejnenej podľa § 21 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch, keď: 
- k Zmluve zo dňa 05.03.2013  s výškou úveru 3.250,00 € s dobou splácania 60 mesiacov bola vo formulári uvedená hodnota 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 19,53 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru od 1 500, 00 € do 6 500,00 €; 
- k Zmluve zo dňa 20.03.2013 s výškou úveru 12.000,00 € s dobou splácania 60 mesiacov bola vo formulári uvedená hodnota 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 12,98 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru viac ako 6 500,00 €; 
- k Zmluve zo dňa 24.02.2013 s výškou úveru 350,00 € s dobou splácania 12 mesiacov bola vo formulári uvedená hodnota 45,23 %, pričom správne mala byť uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 36,73 % stanovená podľa Súhrnných informácií o údajoch o novoposkytnutých spotrebiteľských úveroch veriteľmi za 4. štvrťrok 2012 zverejnených Ministerstvom financií Slovenskej republiky pre ostatné spotrebiteľské úvery so splatnosťou od 1 do 5 rokov s výškou úveru do 1.500,00 €
Pri kontrole bolo inšpektormi SOI tiež zistené, že v prislúchajúcich zmluvách o spotrebiteľskom úvere, v Zmluve zo dňa 05.3.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 19,53 %; v Zmluve zo dňa 20.3.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 21,06 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 12,98 %; v Zmluve zo dňa 24.2.2013 bola uvedená hodnota priemernej RPMN vo výške 45,23 %, pričom správne mala byť uvedená vo výške 36,73 %. Uvedeným konaním došlo k uvádzaniu nepravdivých údajov o nákupných podmienkach a k porušeniu § 5 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa.
Inšpektormi SOI bolo takisto zistené, že účastník konania v predložených zmluvách o spotrebiteľskom úvere – v Zmluve zo dňa 05.3.2013; Zmluve zo dňa 20.03.2013 a Zmluve zo dňa 24.02.2013, náležitosti podľa § 9 ods. 2 písm. o) a t) zákona o spotrebiteľských úveroch – úrokovú sadzbu, ktorá sa použije v prípade omeškania spotrebiteľa s platením splátok a právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti, postup pri takom splatení spotrebiteľského úveru a spôsob určenia výšky poplatku za splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti podľa § 16 - ktoré musí obsahovať zmluva o spotrebiteľskom úvere, uviedol tak, že v prvom prípade sa vo vyššie uvedených zmluvách nachádzal len odkaz na Úrokový lístok účastníka konania zverejnený na internetovej stránke účastníka konania a v druhom prípade bolo predčasné splatenie úveru upravené v bode 2.3. Obchodných podmienok poskytovania úveru mPôžička plus, čím účastník konania poskytol nevhodným spôsobom podstatné informácie vo vzťahu k rizikám, ktorým môže byť spotrebiteľ vystavený a k právu spotrebiteľa, pričom v dôsledku tohto konania môže priemerný spotrebiteľ prijať rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal, resp. si spotrebiteľ nemusí uplatniť práva zo záväzkového vzťahu, teda právo predčasne splatiť spotrebiteľský úver.
Vyššie uvedené konanie účastníka konania správny orgán vyhodnotil ako nekalú obchodnú praktiku (vo forme klamlivého opomenutia). 
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
Podľa § 7 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa za nekalú obchodnú praktiku sa považuje najmä klamlivé konanie a klamlivé opomenutie konania podľa § 8 a agresívna obchodná praktika podľa § 9. Zoznam obchodných praktík, ktoré sa za každých okolností považujú za nekalé, je v prílohe č. 1.
Podľa § 8 ods. 4 cit. zákona, za klamlivé opomenutie sa tiež považuje, ak predávajúci skrýva alebo poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom podstatné informácie uvedené v odseku 1, alebo neoznámi obchodný účel obchodnej praktiky, ibaže je zrejmý z kontextu, pričom v dôsledku klamlivého opomenutia priemerný spotrebiteľ prijme rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal. Podľa ods. 1. písm. g) cit. ustanovenia, obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil, pretože obsahuje nesprávne informácie a je preto nepravdivá, alebo akýmkoľvek spôsobom uvádza do omylu alebo môže uviesť do omylu priemerného spotrebiteľa, a to aj ak je táto informácia vecne správna vo vzťahu k právu spotrebiteľa vrátane práva na výmenu dodaného výrobku alebo vrátenie peňazí podľa osobitného predpisu alebo k rizikám, ktorým môže byť vystavený.
Podľa § 2 písm. z) zákona o ochrane spotrebiteľa je rozhodnutím o obchodnej transakcii rozhodnutie spotrebiteľa o tom, či, ako a za akých podmienok výrobok kúpi, zaplatí zaň vcelku alebo po častiach, ponechá si ho alebo s ním bude ďalej nakladať, alebo si uplatní práva zo záväzkového vzťahu vo vzťahu k výrobku bez ohľadu na to, či sa spotrebiteľ rozhodne konať alebo zdržať sa konania. 
Uvedeným konaním bol porušený § 7 ods. 1 v nadväznosti na § 7 ods. 4 a § 8 ods. 4 vyššie citovaného zákona o ochrane spotrebiteľa.
Za zistené nedostatky účastník konania ako predávajúci v zmysle § 2 písm. b) bod 1 zákona o ochrane spotrebiteľa v plnom rozsahu zodpovedá. 
V odvolaní účastník konania neuviedol žiadne nové skutočnosti ani dôvody, ktoré by ho zbavovali zodpovednosti za zistené nedostatky.
Vo svojom odvolaní účastník konania pokiaľ ide o nepravdivé informácie o celkovej čiastke, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť, uvádzané v predzmluvných formulároch a zmluvách uviedol, že trvá na svojom vyjadrení, že výpočet uvedený vo formulároch a následne aj v zmluvách je správny, k rozdielu dochádza z dôvodu, že spotrebiteľovi je umožnené zvoliť si dátum pravidelnej splátky, pričom prvá splátka istiny a úrokov, v súlade s čl. 2.2.8. Obchodných podmienok pre poskytovanie úveru „mPôžička plus“ (ďalej len „Obchodné podmienky“), je splatná minimálne po 28 dňoch od poskytnutia úveru. Vzhľadom k uvedenému dochádza k rozdielu v prvej splátke, ktorý je ovplyvnený zvoleným dátumom pravidelnej splátky a dátumom podania žiadosti. Jedná sa o technickú vlastnosť produktu. Banka tým odmieta tvrdenia, že celková čiastka uvedená v predzmluvných formulároch a zmluvách o úvere je nepravdivá a klame spotrebiteľa. SOI tým nemala úplne zistiť skutkový stav a dospela k chybným záverom. Pokiaľ ide o nepravdivé údaje o RPMN uvádzané v predzmluvných formulároch a v zmluvách, účastník konania uviedol, že podľa SOI v súvislosti s uvedeným došlo k porušeniu zákazu klamania spotrebiteľa v súlade s § 5 ods. 1 a § 7 ods. 1 v spojení s § 8 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa. Účastník konania citoval § 8 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa a bol toho názoru, že ustanovenie § 5 ods. 1 a § 8 zákona o ochrane spotrebiteľa nie sú samostatné a od seba odlišné situácie, tieto ustanovenia spolu súvisia, a teda za klamanie spotrebiteľa treba považovať výlučne nesprávnu informáciu, ktorá zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil. Podľa účastníka konania uvedenie vyššej RPMN než akou v skutočnosti je, nenapĺňa znaky klamania spotrebiteľa uvedením nepravdivej informácie, v dôsledku ktorej by priemerný spotrebiteľ urobil rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal. Vyššia hodnota RPMN v konečnom dôsledku vyznieva v prospech rozhodovania sa spotrebiteľa (vyššia hodnota RPMN spotrebiteľa odradí) a v neprospech banky. Čo sa týka nevhodnosti spôsobu uvedenia podstatných informácií v zmluve o spotrebiteľskom úvere podľa § 9 ods. 2 písm. o) a t) zákona o spotrebiteľských úveroch účastník konania uviedol, že zákon o spotrebiteľských úveroch vyžaduje uvedenie týchto náležitostí, avšak žiadne ďalšie osobitné požiadavky na ich uvádzanie zákon nestanovuje. SOI v napadnutom rozhodnutí konštatovala, že nespochybňuje možnosť účastníka konania uvádzať podstatné informácie aj na internetovej stránke a v Obchodných podmienkach účastníka konania, avšak uvádzanie podstatných skutočností o zmluvnom vzťahu (teda aj obligatórnych náležitosti zmluvy) len na internetovej stránke a v Obchodných podmienkach je zákonom zakázané, pričom SOI pri tomto konštatovaní neuvádza, na základe akého právneho predpisu, resp. zákonného ustanovenia považuje tento spôsob informovania za nezákonný. Zároveň malo byť toto konštatovanie v rozpore  prvou časťou vety, v ktorej takýto spôsob informovania spotrebiteľa nespochybňuje. Tvrdená „nevhodnosť“ spôsobu poskytnutia informácií, namietaná zo strany SOI, podľa účastníka konania žiadnym spôsobom nepredstavuje porušenie akéhokoľvek všeobecne záväzného právneho predpisu, je to iba subjektívny názor SOI na technický a formálny spôsob spísania zmluvy, ktorý nie je určený žiadnym všeobecne záväzným právnym predpisom. Tento postup považoval účastník konania za arbitrárny, nakoľko je založený na svojvôli SOI a nemá žiadnu oporu v zákone. Zároveň opätovne poukazoval na skutočnosť, že umiestnením uvedených informácií priamo do zmlúv, resp. predzmluvných formulárov, by mohlo spôsobiť, že by sa tieto pre priemerného spotrebiteľa stali neprehľadnými a tento spôsob informovania spotrebiteľa považoval účastník konania za nevhodný. Dodal, že spotrebiteľ má možnosť nahliadnuť do úrokového lístka alebo Obchodných podmienok kedykoľvek a má k nim okamžitý prístup, nakoľko odkaz na všetky dokumenty sa nachádza priamo na titulnej strane webového sídla Banky a tieto spĺňajú všetky zákonné požiadavky na písomnosť právneho úkonu. Obchodné podmienky ako aj akékoľvek prílohy zmlúv sú jednoznačnou a akýmkoľvek spôsobom nezatajovanou súčasťou zmluvy, preto neobstojí argument, že predmetné údaje neboli obsiahnuté v zmluvách. Vzhľadom na vyššie uvedené mal účastník konania za to, že nedošlo k porušeniu zákona a v uvedenom prípade rozhodnutie SOI vychádza z nesprávneho právneho posúdenia veci. Nakoľko účastník konania bol toho názoru, že neporušil žiadne ustanovenia zákona o ochrane spotrebiteľa, navrhoval zrušenie napadnutého rozhodnutia. 
K tomu odvolací orgán uvádza, že skutočnosti uvedené v odvolaní nezbavujú účastníka konania zodpovednosti za kontrolou presne a spoľahlivo zistené porušenie zákona, a to z dôvodov uvedených nižšie v rámci odôvodnenia rozhodnutia.
Pokiaľ ide o postih v súvislosti s nesprávnym výpočtom RPMN vo vyššie uvedených zmluvách o spotrebiteľskom úvere, príslušných formulároch pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere a o nesprávne uvedenú celkovú čiastku, ktorú bude musieť spotrebiteľ zaplatiť, uvedenú vo formulári pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere k Zmluve zo dňa 05.03.2013 a Zmluve zo dňa 24.02.2013 a uvedenie nepravdivých údajov o celkovej čiastke spotrebiteľského úveru, ktorú musí spotrebiteľ zaplatiť, uvedené v Zmluve zo dňa 05.03.2013, odvolací orgán na tieto, z dôvodov uvedených vyššie, neprihliadal, z tohto rozhodnutia ich vypustil a zároveň primerane znížil výšku uloženej pokuty. Odvolací orgán si ale dovoľuje poznamenať, že nie je možné vykladať skutkovú podstatu jedného správneho deliktu iným tak, ako to uviedol účastník konania vo svojom odvolaní. 
Poskytovanie spotrebiteľských úverov je v Európskej únii upravené smernicou Európskeho Parlamentu a Rady 2008/48/ES o zmluvách o spotrebiteľskom úvere a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS v platnom znení (ďalej len „smernica“). Z tohto dôvodu sa pri výklade ustanovení zákona o spotrebiteľských úveroch  možno opierať aj o smernicu. 
V zmysle preambuly smernice, úplná harmonizácia je potrebná na to, aby sa všetkým spotrebiteľom v Spoločenstve zabezpečila vysoká a rovnocenná úroveň ochrany ich záujmov a aby sa vytvoril skutočný vnútorný trh. Spotrebitelia by mali byť chránení pred nekalými alebo zavádzajúcimi praktikami, a to najmä pri zverejňovaní informácií veriteľmi, v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu. Na to, aby sa spotrebitelia mohli rozhodnúť na základe úplnej znalosti veci, mali by sa im pred uzavretím zmluvy o úvere poskytnúť primerané informácie o podmienkach a nákladoch spojených s úverom a o ich povinnostiach, ktoré si spotrebiteľ môže vziať so sebou a zvážiť. Spotrebiteľ musí byť pred uzavretím zmluvy o úvere dôkladne informovaný a zmluva o úvere by mala zrozumiteľným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú. Členské štáty by mali prijať vhodné opatrenia na podporu zodpovedných postupov počas všetkých fáz úverového vzťahu. Odvolací orgán dáva do pozornosti, že smernica upravuje informačné povinnosti veriteľa tak vo fáze pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere (čl. 5 ods. 1 písm. a) až s)), prostredníctvom tlačiva pre štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere, ako aj pri poskytovaní úveru a uzatváraní samotnej zmluvy (čl. 10 ods. 2 písm. a) až v)), pričom oba články obsahujú aj informačnú povinnosť týkajúcu sa úrokovej sadzby uplatniteľnej v prípade oneskorených platieb a spôsobu jej úpravy a prípadne poplatkov v prípade neplnenia zmluvy (písm. l) čl. 5 ods. 1 a čl. 10 ods. 2); a práva na predčasné splatenie úveru a prípadne informácie o práve veriteľa na kompenzáciu a o spôsobe, akým sa táto kompenzácia určí (písm. p) čl. 5 ods. 1 a písm. r) čl. 10 ods. 2). Zároveň odvolací orgán zdôrazňuje, že v zmysle PRÍLOHY II smernice - Štandardné európske informácie o spotrebiteľskom úvere, informácie o úrokovej sadzbe uplatniteľnej v prípade oneskorených platieb a spôsobu jej úpravy a prípadne poplatkov v prípade neplnenia zmluvy a o práve na predčasné splatenie úveru a prípadne informácie o práve veriteľa na kompenzáciu a o spôsobe, akým sa táto kompenzácia určí, sú súčasťou tlačiva v časti 3. Náklady spojené s úverom a v časti 4. Iné dôležité právne aspekty. Odvolací orgán má za to, že úmyslom zákonodarcov nielen na úrovni Spoločenstva je poskytnúť spotrebiteľovi vyššie uvedené základné informácie priamo vo formulári, resp. v uzatváranej zmluve, nie sprostredkovane v Obchodných podmienkach či iných dokumentoch.  Tento názor potvrdzuje aj argumentácia v zmysle smernice (čl. 5 ods. 1), podľa ktorej v dostatočnom predstihu pred tým, ako sa spotrebiteľ zaviaže akoukoľvek zmluvou o úvere alebo ponukou, veriteľ a prípadne sprostredkovateľ úveru poskytnú spotrebiteľovi na základe podmienok úveru ponúkaných veriteľom, prípadne preferencií spotrebiteľa a informácií, ktoré spotrebiteľ poskytol, informácie potrebné na porovnanie rôznych ponúk, aby sa mohol s dobrou znalosťou veci rozhodnúť, či zmluvu o úvere uzavrie.   
Podstatný význam pre zabezpečenie ochrany spotrebiteľa vo finančných zmluvných vzťahoch má dostatočné množstvo informácií o podmienkach úveru, nákladoch a záväzkoch, ktoré z neho vyplývajú. Požiadavka písomnej formy zmluvy o spotrebiteľskom úvere vyplýva z nutnosti nastolenia právnej istoty v zmluvných vzťahoch a z nutnosti zabezpečenia dôkazov pre prípadné budúce spory. Zmluva o úvere by predovšetkým mala zrozumiteľným, pravdivým, jednoznačným a stručným spôsobom poskytovať všetky potrebné informácie, aby sa mohol spotrebiteľ oboznámiť so svojimi základnými právami a povinnosťami, ktoré mu z nej vyplývajú.
Všetky posudzované zmluvy majú v predmetnom prípade charakter spotrebiteľských zmlúv v zmysle § 52 a nasl. Občianskeho zákonníka. Pri týchto zmluvách sa vychádza z interpretačného pravidla dobromyseľného spotrebiteľa, ktorému bola predložená vopred naformulovaná zmluva.
Odvolací orgán nepopiera, že Obchodné podmienky a Úrokový lístok boli v šetrených prípadoch súčasťou zmluvnej dokumentácie, avšak má za to, že náležitosti taxatívne vymenované podľa § 9 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch, ktoré musí zmluva o spotrebiteľskom úvere obligatórne obsahovať, majú byť uvedené priamo v zmluve, ktorú spotrebiteľ podpisuje, nakoľko táto je zdrojom podstatných (relevantných) informácií týkajúcich sa konkrétneho poskytnutého úveru, upravujúca základné práva a povinnosti zmluvných strán a z pohľadu spotrebiteľa je zjavne chápaná ako hlavný dokument, a teda nie v Obchodných podmienkach, ktoré spravidla upravujú vedľajšie práva a povinnosti, určujú niektoré časti obsahu zmluvy, resp. vysvetľujú pojmy, či v Úrokovom lístku. Pokiaľ ide o samotný Úrokový lístok,  odvolací orgán z informácií na webovom sídle účastníka konania zistil, že informácia o úroku z omeškania  pre úverový produkt „mPôžička plus“ (platný od 01.09.2012) je v podobe „Zákonný úrok z omeškania“, bez ďalších informácii o jeho aktuálnej výške či spôsobe jeho výpočtu. Z uvedeného vyplýva, že spotrebiteľ ani pri využití Úrokového lístka nie je informovaný o výške úroku z omeškania pre daný úverový produkt, čo hodnotí orgán dozoru za značne neprijateľné. Zároveň odvolaciemu orgánu nie je jasné, ako stručná informácia o aktuálnej výške úroku z omeškania vyjadrená percentuálne a prípadne spôsob jej výpočtu, zahltí zmluvu nad únosnú mieru tak, že pre spotrebiteľa ju urobí neprehľadnou. Z tohto pohľadu je opodstatnené tvrdiť, že účastník konania poskytol informáciu o práve spotrebiteľa podľa § 9 ods. 2 písm. o) a písm. t) zákona o spotrebiteľských úveroch nevhodným spôsobom tým, že ich začlenil do svojich Obchodných podmienok do časti Predčasné splatenie Úveru, kde naviac pri informovaní spotrebiteľa o povinnosti zaplatiť poplatok pri predčasnom splatení úveru odkazuje spotrebiteľa na ďalší dokument – Sadzobník poplatkov; a do Úrokového lístka, ktorý ani neobsahoval percentuálne vyjadrenie úroku z omeškania. Spotrebiteľ pri uzatváraní zmluvy orientuje svoju pozornosť najmä na zmluvu, ktorú na konci zmluvného rokovania na znak svojho súhlasu aj podpisuje a Obchodné podmienky, resp. Úrokový lístok sú pre neho menej významné, ktoré spravidla v čase zmluvného rokovania ani neštuduje. Tento záver správneho orgánu potvrdzuje aj rozhodnutie Krajského súdu v Trnave, ktorý ustálil: „...banka návrh na uzavretie rozhodcovskej zmluvy začlení (ukryje) medzi iné zmluvné podmienky a to dokonca ani nie priamo do zmluvy (o samostatnej rozhodcovskej zmluve ani nehovoriac), ale len do vlastných všeobecných obchodných podmienok, u ktorých je známe, že sa s nimi spotrebiteľ v čase pred uzavretím zmluvy dostatočne podrobne či často i vôbec neoboznamuje (hoci spravidla v zmluve potvrdzuje presný opak). Aj z tohto dôvodu odvolací súd potvrdil správnosť posúdenia neprijateľnosti rozhodcovskej doložky dojednanej bankou,...“ Z tohto pohľadu je opodstatnené tvrdiť, že spotrebiteľ vzhľadom na nevhodné začlenenie informácií o úrokovej sadzbe v prípade omeškania spotrebiteľa so splatením splátok do Úrokového lístku, resp. svojho základného práva na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti do Obchodných podmienok, môže prijať rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal, resp. nemusí využiť právo predčasne splatiť spotrebiteľský úver. Odvolací orgán sa stotožňuje so záverom správneho orgánu I. stupňa, že pre priemerného spotrebiteľa (bežne informovaný a priemerne rozumný) je oblasť finančných a úverových vzťahov zložitou problematikou, preto je potrebné, aby poskytovateľ úveru vystupoval pri dojednávaní úveru s odbornou starostlivosťou, čo v danom prípade nebolo naplnené. Tým, že účastník konania práva a záväzky spotrebiteľa v súvislosti s poskytnutým spotrebiteľským úverom rozdelí (rozčlení) do zmluvy a aj do Obchodných podmienok, Úrokového lístku prípadne ďalších dokumentov, situáciu spotrebiteľovi skôr sťažuje ako uľahčuje. Samotný zákonodarca vidí zásadný význam v ochrane spotrebiteľa v zmluvných vzťahoch pri dojednaní spotrebiteľského úveru v umiestnení zákonom predpokladaného (základného) rozsahu informácií o podmienkach úveru, nákladoch, právach a záväzkoch, ktoré pre neho vyplývajú, do zmluvy o spotrebiteľskom úvere. Odvolací orgán zdôrazňuje, že je všeobecne známa skutočnosť, že spotrebiteľ je slabšou stranou dojednania spotrebiteľskej zmluvy (teda aj zmluvy o spotrebiteľskom úvere) a je potrebná zvýšená miera jeho ochrany, nakoľko je potrebné mať vždy na zreteli základné interpretačné pravidlo, a to ochrana slabšej strany. Súd potvrdil, že je všeobecným záväzkom všetkých štátnych orgánov prijímať na vnútroštátnej úrovni len také opatrenia, ktoré buď zachovajú alebo zavedú vyšší štandard ochrany spotrebiteľa, než aký predpokladá nadnárodná úprava na úrovni Európskej únie - to platí bez ohľadu na to, či by malo ísť o opatrenia v podobe tvorby pravidiel (legislatíva), alebo v podobe ich uplatňovania. Odvolací orgán má za to, že správny orgán I. stupňa vo svojom rozhodnutí uviedol správnu úvahu, ktorú náležite odôvodnil, na základe ktorej dospel k záveru o použití nekalej obchodnej praktiky zo strany účastníka konania formou klamlivého opomenutia, ktoré toto konanie je zákonom zakázané, a teda konštatovanie o zákonnom zákaze uvádzania podstatných skutočností o zmluvnom vzťahu (teda aj obligatórnych náležitosti zmluvy) len na internetovej stránke a v Obchodných podmienkach je treba chápať v tomto kontexte. Zároveň odvolací orgán nesúhlasí s tvrdením, že správny orgán I. stupňa si odporuje, keď na jednej strane nespochybňuje možnosť účastníka konania uvádzať podstatné informácie aj na internetovej stránke a v Obchodných podmienkach účastníka konania, avšak uvádzanie podstatných skutočností o zmluvnom vzťahu (teda aj obligatórnych náležitosti zmluvy) len na internetovej stránke a v Obchodných podmienkach považuje za konanie v rozpore so zákonom o ochrane spotrebiteľa. Odvolací orgán zásadne odmieta aj úvahy účastníka konania o svojvôli SOI pri posúdení konania účastníka konania ako nekalej obchodnej praktiky, ktorá nemá mať žiadnu oporu v zákone a dáva do pozornosti účastníka konania fakt, že tak správny orgán prvého stupňa ako aj odvolací správny orgán uviedli vo svojich rozhodnutiach skutočnosti, ktoré boli podkladom pre rozhodnutie, akými úvahami boli vedené pri hodnotení veci, ako použili správnu úvahu pri použití právnych predpisov, na základe ktorých bolo rozhodované a ako sa vyrovnali s námietkami účastníka konania a jeho vyjadreniami. Naviac, správny orgán je oprávnený podľa § 40 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (Správny poriadok) urobiť si vlastný úsudok o právnej otázke, od ktorej závisí rozhodnutie vo veci, ktorá sa vzťahuje aj na prípadnú nekalú obchodnú praktiku. Súdna judikatúra v tomto prípade dopĺňa, že platí zásada, že správny orgán, ktorý koná vo veci, je nielen oprávnený, ale i povinný sa zaoberať predbežnými otázkami, ak sa v konaní vyskytnú. S poukazom na rozhodnutie Najvyššieho správneho súdu (Bob. A 3270/24) nesmie správny orgán napríklad odmietnuť rozhodnúť vo veci samej z dôvodu, že predbežná otázka nebola doposiaľ rozhodnutá príslušným orgánom. Buď si odpovie na túto otázku sám (urobí sa aj úsudok) alebo dá príslušnému orgánu podnet na začatie konania a vyčká s vlastným rozhodnutím, dokiaľ sa o predbežnej otázke nerozhodne (napr. rozhodnutie Najvyššieho súdu SR č. 2 Sžo 129/2007 zo dňa 25.06 .2008). V uvedenom prípade však odvolací orgán svoju správnu úvahu podporil aj judikatúrou. Odvolací orgán objasnil, z akého dôvodu  považoval konanie účastníka konania v tomto konkrétnom prípade za nekalú obchodnú praktiku, na svojich záveroch trvá a považuje ich za správne a náležite odôvodnené. Vzhľadom na vyššie uvedené má odvolací orgán za to, že na zistený skutkový stav, ktorý bol správne právne posúdený, aplikoval príslušné ustanovenia zákona o ochrane spotrebiteľa, a teda má za to, že rozhodnutie bolo vydané v súlade so zákonom, je vecne správne a dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia tu nie je.  
Cieľom kontrolnej činnosti SOI je zisťovanie a zabezpečenie súladu plnenia povinností stanovených zákonom so skutočným stavom.
Podľa § 5 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, výrobca, predávajúci, dovozca alebo dodávateľ nesmú klamať spotrebiteľa, najmä uvádzať nepravdivé, nedoložené, neúplné, nepresné, nejasné alebo dvojzmyselné údaje alebo zamlčať údaje o vlastnostiach výrobku alebo služby alebo o nákupných podmienkach. Podľa § 4 ods. 1 písm. t) zákona o spotrebiteľských úveroch (znenie platné v čase uzatvorenia vyššie uvedených zmlúv), veriteľ alebo finančný agent je povinný v dostatočnom časovom predstihu pred uzavretím zmluvy o spotrebiteľskom úvere alebo pred prijatím ponuky o spotrebiteľskom úvere poskytnúť spotrebiteľovi v súlade so zmluvnými podmienkami ponúkanými veriteľom alebo požiadavkami spotrebiteľa informácie o priemernej hodnote ročnej percentuálnej miery nákladov na príslušný spotrebiteľský úver zverejnenej podľa § 21 ods. 2 za príslušný kalendárny štvrťrok. 
Podľa § 7 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
Podľa § 7 ods. 4 zákona o ochrane spotrebiteľa za nekalú obchodnú praktiku sa považuje najmä klamlivé konanie a klamlivé opomenutie konania podľa § 8 a agresívna obchodná praktika podľa § 9. Zoznam obchodných praktík, ktoré sa za každých okolností považujú za nekalé, je v prílohe č. 1.
Odvolací orgán trvá na kontrolných zisteniach uvedených v inšpekčných záznamoch zo dňa 20.03.2013 a dňa 18.06.2013. Za zistené nedostatky zodpovedá účastník konania v plnom rozsahu. 
	Na základe hore uvedených skutočnosti pokladá odvolací orgán skutkový stav za spoľahlivo zistený a jeho protiprávnosť za nepochybne preukázanú, správny orgán preto nezistil v odvolacom konaní dôvod na zrušenie napadnutého rozhodnutia.
O výške pokuty rozhoduje inšpektorát SOI, ktorý podľa § 24 ods. 1 zákona č. 250/2007 Z. z. o ochrane spotrebiteľa, uloží predávajúcemu za porušenie povinností ustanovených v tomto zákone pokutu až do výšky 66 387,83 €.
Podľa § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa sa pri určení výšky pokuty prihliada najmä na charakter protiprávneho konania, závažnosť porušenia povinnosti, spôsob a následky porušenia povinnosti. Správny orgán pri určení výšky pokuty prihliadol na skutočnosť, že klamaním spotrebiteľa uvedením nepravdivých údajov o nákupných podmienkach; porušením zákazu používania nekalých obchodných praktík formou klamlivého opomenutia, účastník konania porušil svoje povinnosti vyplývajúce mu zo zákona o ochrane spotrebiteľa. Následkom protiprávneho konania bolo porušenie práv spotrebiteľa chránených príslušnými ustanoveniami cit. zákona. Pri určení výšky pokuty správny orgán prihliadol na to, že konanie, ktorým je spotrebiteľ klamaný, zákon o ochrane spotrebiteľa výslovne zakazuje, pričom je právne bezvýznamné, či predávajúci klame spotrebiteľa úmyselne alebo neúmyselne. Zo zákona o ochrane spotrebiteľa teda jasne vyplýva, že spotrebiteľ má právo na ochranu pred konaním, ktorým je spotrebiteľ klamaný, a to v tomto prípade aj vo vzťahu k údajom o priemernej RPMN uvedeným účastníkom konania v troch formulároch pre štandardné informácie o spotrebiteľskom úvere a v troch prislúchajúcich zmluvách o spotrebiteľskom úvere (vyššie špecifikované). Priemernú RPMN zverejňuje na svojom webovom sídle Ministerstvo financií Slovenskej republiky na základe § 21 ods. 2 zákona o spotrebiteľských úveroch, ktorá je každý štvrťrok aktualizovaná, s cieľom poskytnúť porovnávajúci údaj pre daný typ spotrebiteľského úveru umiestneného na trhu. Účelom zákazu klamania spotrebiteľa je zabezpečenie riadnej informovanosti spotrebiteľa o nákupných podmienkach, ktorý konaním účastníka konania nebol naplnený. Tým, že účastník konania uviedol priemernú RPMN pre daný druh úveru vyššiu ako bola v skutočnosti (namiesto 19,53 % uvádzal v prvom prípade hodnotu 21,06 %; namiesto 12,98 % uvádzal v druhom prípade hodnotu 21,06 %; namiesto 36,73 % uvádzal v treťom prípade hodnotu 45,23 %), sa spotrebiteľské úvery, ktoré boli poskytnuté, javili ako výhodnejšie na trhu (vyčíslená RPMN v prvom prípade 16,60 %; v druhom prípade 14,40 %; v treťom prípade 22,40 %), ktoré toto konanie bolo spôsobilé uviesť spotrebiteľa do omylu. 
Účastník konania pri svojej činnosti zároveň náležitosti podľa § 9 ods. 2 písm. o) a t) zákona o spotrebiteľských úveroch – úrokovú sadzbu, ktorá sa použije v prípade omeškania spotrebiteľa s platením splátok a právo na splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti, postup pri takom splatení spotrebiteľského úveru a spôsob určenia výšky poplatku za splatenie spotrebiteľského úveru pred lehotou splatnosti podľa § 16 – ktoré musí obsahovať zmluva o spotrebiteľskom úvere, umiestnil do Obchodných podmienok, resp. do Úrokového lístka zverejneného na internetovej stránke účastníka konania, čím poskytol nevhodným spôsobom podstatné informácie vo vzťahu k rizikám, ktorým môže byť spotrebiteľ vystavený a  k právu spotrebiteľa, pričom v dôsledku tohto konania môže priemerný spotrebiteľ prijať rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal, resp. si priemerný spotrebiteľ nemusel uplatniť práva zo záväzkového vzťahu, teda právo predčasne splatiť úver, čo bolo vyhodnotené ako klamlivé opomenutie. Správny orgán tak prihliadol na skutočnosť, že používanie nekalej obchodnej praktiky pri konaní so spotrebiteľom, je závažným zásahom do práv spotrebiteľa chránených zákonom. Spotrebiteľ v dobrej viere uzaviera zmluvu s predávajúcim, od ktorého očakáva, že vzhľadom na jeho podnikanie a ponúkané výrobky (produkty) koná profesionálne a oproti spotrebiteľovi so znalosťou ponúkaných služieb v oblasti predaja, čo zodpovedá poctivému prístupu v podnikaní.
Správny orgán teda pri určovaní výšky pokuty zároveň prihliadol k tomu, že účel sledovaný zákonom vyjadrený v ustanovení § 3 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, podľa ktorého každý spotrebiteľ okrem iného má právo na informácie a na ochranu svojich ekonomických záujmov, vzhľadom na zistené nedostatky, v zákonom požadovanej miere a úrovni dosiahnutý nebol. Z hľadiska posudzovania miery zavinenia za zistené protiprávne konanie správny orgán pri určovaní výšky pokuty prihliadol na skutočnosť, že účastník konania ako predávajúci je povinný dodržiavať všetky zákonom stanovené podmienky poskytovania služieb, za dodržiavanie ktorých zodpovedá objektívne. Odvolací orgán zároveň prihliadol na skutočnosť, že povinnosťou predávajúceho, ktorým je v zmysle § 2 písm. b) zákona o ochrane spotrebiteľa najmä podnikateľ, ktorý spotrebiteľovi ponúka alebo predáva výrobky, alebo poskytuje služby, je zabezpečiť splnenie všetkých povinností tak, ako to určuje zákon a osobitné predpisy, čo však vzhľadom k hore uvedenému nebolo splnené. Odvolací orgán však z dôvodov v tomto rozhodnutí uvedených vyššie pristúpil k zmene prvostupňového rozhodnutia, v súvislosti s ktorou zmenil primerane aj výšku uloženej pokuty. Keďže v čase kontroly hore uvedenej prevádzkovej jednotky inšpektormi SOI boli preukázateľne zistené nedostatky a porušenie povinností stanovených zákonom o ochrane spotrebiteľa, odvolací orgán je toho názoru, že uloženie pokuty bolo plne v súlade s danou právnou úpravou. Pri určení výšky pokuty odvolací správny orgán prihliadol na všetky okolnosti daného prípadu a postupoval v súlade s § 24 ods. 5 zákona o ochrane spotrebiteľa, pričom uložil pokutu v spodnej hranici zákonnej sadzby v súlade s ustanovením § 24 ods. 1 zákona o ochrane spotrebiteľa, ktorú považuje za pokutu primeranú a zodpovedajúcu zistenému protiprávnemu stavu a charakteru porušenia zákona.
Podkladom pre vydanie rozhodnutia bol presne a spoľahlivo zistený skutkový stav veci na základe čoho podľa § 59 ods. 2  správneho poriadku bolo I. stupňové rozhodnutie zmenené tak, ako je to uvedené vo výrokovej časti tohto rozhodnutia.  

Poučenie: Rozhodnutie o odvolaní je konečné a proti tomuto rozhodnutiu odvolanie nie je prípustné. V prípade nezaplatenia uloženej pokuty v stanovenej lehote bude jej plnenie vymáhané v súlade so zákonom. Rozhodnutie je preskúmateľné súdom.